Dogadjanja
Celnik
Poslednjih godina tesko je u stampi ne naici na "celnike preduzeca",
"stranacke celnike", "bivse celnike RS", "ustaske
celnike".
Nova stara rec celnik (nekad ceonik) - izvedenica od praslovenske
reci celo, a sa osnovnim znacenjem onaj koji se nalazi na celu
kakve uprave, ustanove, poglavar, staresina - preuzeta je i za potrebe
naseg drustva. Tu je, doduse, jos i lider, a zadrzali su se i nekad
veoma popularni funkcioneri, pa i, nesto manje, rukovodioci.
![](http://www.yurope.com/zines/republika/arhiva/2002/286-287/Noc%20Pastel%201_2_3.jpg)
Noc Pastel 1_2_3
Titula celnika bila je poznata Slovenima jos u 11. veku; godine 1040.
za vreme ustanka Petra Odeljana, celnik Ljutovoj Devolski - iskusan
u vojnim poslovima - bio je zapovednik grada Dimitrijade. Tri veka kasnije,
po naredjenju cara Dusana, za zapovednika grada Skradina postavljen
je celnik Djuras Ilijic. U kasnijem vremenu celnik Musa bio je zapovednik
Zvecana.
Posebna kategorija celnika obavljala je svoju sluzbu na vladarevom dvoru
i u njegovoj neposrednoj blizini, brinuci se o zastiti vladareve licnosti
i izvrsavajuci njegova razna naredjenja, sto im je omogucilo da se ukljuce
u rad centralne drzavne uprave. Vremenom ce tako preuzeti kompetencije
i drugih dvorskih sluzbi: kaznaca, tepcije i dvorodrzice.
Ovoj kategoriji celnika bice poverena zastita crkvenih zemljoposeda
od samovolje vlastele, pa se oni pojavljuju u ulozi sudija ili izvrsitelja
vladarevih odluka kada su u pitanju sporovi izmedju crkve i vlastele.
U isto vreme, u srpskoj drzavi moglo je biti nekoliko celnika, pa je
jednom od njih dodeljivana titula velikog celnika, po pravilu
onom koji se nalazio u neposrednoj vladarevoj blizini.
Posle raspada srpske drzave zvanje celnika je prihvaceno i na dvorovima
oblasnih gospodara, a u Despotovini je dostojanstvo celnika, odnosno
velikog celnika steklo izuzetno veliki ugled.
Pored ovih celnika koji su se nalazili u sluzbi srpskih vladara postojali
su i celnici koji su bili u sluzbi pojedinih manastira i episkopija.
Tako je Stefan Decanski na Decansko vlastelinstvo doselio celnika Radana
koji se brinuo o zastiti manastira i njegovih dobara; imao je oruzani
odred kojim je zapovedao i uzivao je najveci ugled medju svetovnjacima
na vlastelinstvu. Prema Dusanovom zakoniku (clan 146) manastirski
celnici pripadaju opstoj kategoriji vladalaca (upravitelj ili
upravnik u necijoj sluzbi), koja je, pored ostalog, bila obavezna da
na svom podrucju progoni razbojnike i lopove. Najnizu kategoriju celnika
cinile su posebne staresine pastira i konjusara.
Postojao je, najzad, i celnik riznicki, cije su se nadleznosti sustinski
razlikovale od svih ostalih vrsta celnika. Najpoznatiji celnik riznicki
u sluzbi despota Djurdja bio je dubrovacki vlastelin Paskoje Sorkocevic
(Pasqualis Junii de Sorgo); vodio je despotove finansije, a ucestvovao
je i u diplomatskim pregovorima.
U kasnijem vremenu rec je usla u pastirsku terminologiju Balkana (staresina
sela, katuna). A u Crnoj Gori, uz glavara - staresinu bratstva - koristio
se nekad i naziv ceonik. Za celnika je vezana i poslovica: "Sladak
k'o med, studen k'o led, sitan k'o muka, potreban k'o ruka, tvrd k'o
stijena, a lak k'o sjena, ceonik bit' ima".
Olga Zirojevic
Dogadjanja: Potmuli
bat provincije «
» Dogadjanja:
Ziva
»mrtva ruka«
|